- בפרקים הקודמים של אלים אמריקאים -
סיכות לעצמות.
אין במה להאמין.
חוטי ברזל לשרירים.
כשמתים, נרקבים.
צבע לעור.
אלה רק סיפורים, שמן נחשים,
אבל גרוע יותר כי נחשים הם אמיתיים.
תני לי את המטבע המזוין שלי, רעיה מתה!
- זו הייתה אהבה? - אני מניחה שזה מה שזה עכשיו.
אשלח יד מתחת לצלעות שלך,
ואקטוף ממך את המטבע כמו אוכמנייה.
קח אותנו לקנטאקי. אראה לך איפה הג'ין שלך.
אראה לך איפה למצוא להקת אלים שלמה,
קטלניים ולא קטלניים, כל אחד ואחד מהם.
בירה אייל אירית אדומה...
בישלתי אותה בדיוק כמו הנזירים הפרנסיסקנים בקילקני ב-1231.
מי הבאר היו מורעלים.
הבירה הזו מצילה חיים.
כבר אחרי שש.
- אני צריך לסדר עוד את הלחיים ואת השפתיים. - הוא יגיע רק אחר הצוהריים.
אנחנו צריכים שולחן. שניים נוספים יגיעו בבוקר.
אישה ואישה צעירה ממנה.
- עוד לא הודיעו לנו על כך. - הן ימותו בשעה הקרובה.
- מריבת אוהבים? - מנת יתר.
אין הרבה מריבות אוהבים בימינו.
אתה רוצה עזרה?
אתה צריך לספר סיפור.
באמת?
אני רואה את זה באצבעות שלך.
- ניו אינגלנד -
- הביאה לאמריקה - 1721 -
הסיפור שאמריקה יוסדה על ידי חלוצים הוא מעשייה יפה.
חלוצים שביקשו את החופש להאמין במה שהם רוצים.
הם הגיעו לאמריקה,
פרו ורבו ומילאו את הארץ הריקה.
האמת היא שהמושבות האמריקניות היו אתר פסולת
לא פחות מאשר מקום מפלט. מקום של שכחה.
מריבת אוהבים. לענות?
אני אטפל בזה. המשך.
איביס וג'אקל.
שתי נקבות?
בימים שהיית עלול להיתלות בלונדון
על גנבת 12 פני,
האמריקות הפכו לסמל החנינה.
העברה, כך זה נקרא.
לחמש שנים, לעשר שנים, לכל החיים,
אנשים נמכרו לקברניט והפליגו בספינה
עמוסה כמו ספינת עבדים.
מהספינה נמכרו אנשים כמשרתים
לאחרים שגבו את מחיר גופם בעבודת פרך.
אך לפחות הם לא המתינו לתלייה בכלא אנגלי.
וכשתמו שנות חוזה העבדות,
הם היו חופשיים לנצל את העולם שלהם...
את העולם החדש.
אסי מקגאוון?
אני נזכר בחייה של אסי מקגאוון.
כשהייתה צעירה היא לא הייתה עובדת חרוצה,
תמיד ברחה להאזין לסיפורים ומעשיות,
סיפורים על פיות ועל פוקות משנות צורה.
על בנשים המקוננים בלילה וחוזים את המוות,
ומעל לכול, סיפורים על לפרקונים.
את מחכה לספינה של אביך?
הוא יחזור בקרוב.
אולי בת ים עם עורות כלבי ים נלכדה ברשתות שלו
והוא שכנע אותה לתת לו את השלל שלה מהספינות שטבעו.
יש המון אוצרות נסתרים מעבר לגלים.
את רואה את הגבעה הזו?
תל פיות.
דלת אל עולם האייס שי.
אם יהיה לך מזל, אולי תזכי לראות את הקטנטנים
כשהם עוברים דרך אור הדמדומים.
הם יצורים שמחים, מלאים במוזיקה.
מלבד הלפרקונים.
אוי, הלפרקונים.
הם עסוקים כל כך בשמירה על הזהב שלהם
שאין להם זמן לכל דבר אחר.
למה אנחנו מותירים להם מתנות?
כי אנחנו רוצים את הברכות שלהם, אז כדאי לנו מאוד.
וכשגדלה ולא הייתה ילדה עוד,
חטובה וגבוהה כמו גלי הים הירוק,
הייתה זו היא ששמרה על המנהגים העתיקים
והיא שסיפרה את הסיפורים.
אנחנו מותירים ארוחה לפיות כי אנחנו רוצים את הברכות שלהן.
אנחנו גם לא מתקמצנים.
השמנת של החלב,
הלחם הרך ביותר שיש לנו.
כי יש ברכה בצד אחד של המטבע וזעם בצד השני.
שדי בליבוג, איתם אפשר לדבר בהיגיון.
אבל לפרקונים...
הם סיפור שונה לגמרי.
הם עוזרים לכם עם הבעיות שלכם יום אחד,
ועוקרים לכם את העיניים בנשיכה ביום שלמוחרת.
באמת.
לילה אחד, לילה מקפיא עצמות,
הלכתי אל המגדלור
כדי להביא לאבי צלי יונה ולחם,
ואז שמעתי את זה.
בום!
כמו פטיש.
"מי שם?" שאלתי.
לא נשמעה תשובה.
שקלתי לפנות לאחור,
אבל אז הסקרנות שלי גברה עליי.
אז הלכתי אל עבר הקול,
אבל ככל שהתקרבתי, הוא התרחק.
בסופו של דבר הסתובבתי
וגיליתי שהלכתי רחוק כל כך אל הביצות,
שלא הצלחתי למצוא את דרכי בחזרה.
במשך שלוש שעות הסתובבתי באפלה ולא ראיתי דבר מוכר,
אבל אז נזכרתי במה שאמרה לי סבתי על הלפרקון.
אז בלעתי את הרעב שלי,
לקחתי את הלחם שלי והנחתי אותו על סלע טחוב.
נשכבתי לישון לידו.
לא תאמינו מה קרה.
כשהתעוררתי, הלחם נעלם
ומולי היה המגדלור. זה שחיפשתי.
הוא היה במרחק יריקה.
אז אתם מבינים? היצורים הקסומים הם אומנם קטנים,
אבל אל תיתנו לזה להטעות אתכם.
הם עלולים לעורר צרות צרורות אם נותנים להם.
תבונה אינה דבר נדיר אצל נשים,
וביופי זוכות כל בנות ה-17.
אבל לאסי הייתה תכונה נדירה, שאפתנות.
היא הקשיבה רוב קשב למעשיות.
היא ידעה מה דורש הרגע.
זה היה כל הכסף שהיה לה בעולם.
היא כיסתה אותו במשי ובתחרה,
ומעולם לא הייתה עשירה בלחם ובמשקה סילבוב,
אך היא ידעה שאין לבקש טובות מלפרקון
בלי להעניק לו זהב.
זו הייתה הפעם הראשונה לשניהם, עובדה שאיש מהם לא טרח להזכיר,
כי התחושה הייתה חדשה לשניהם.
אתה תשכח אותי, נכון?
אתה תיסע לאוקספורד.
אתה תפגוש איזו אשת חברה.
אתה תשכח אותי לגמרי.
זו הייתה מתנה שנתן סבו לסבתו
בתקופה שחיזר אחריה.
ברתולומיו הניח אותה בידה
והבטיח שיינשא לה כשישוב בחג המולד.
אבל כפי שהזהירה אסי,
הפיות הן הפכפכות.
אבא שלי אמר לבת הים
שלא יחזיר לה את עורות כלבי הים
לפני שתיקח אותו אל הארץ שמתחת לגלים,
ותראה לו איפה הטמינה את האוצרות.
היה קל יותר לגבירת הבית
להאמין שאסי מסוגלת לגנוב...
מאשר לזכות בחיבתו של בנה.
"האם נתת לה את זה מרצונך החופשי?" שאלה אימו.
התשובה המתבקשת הסתתרה בשאלה.
"את תיתלי על זה, ילדה", אמר השופט.
אך מכיוון שהבחין בגילה או בעיניה, הוא עצר.
"אך מכיוון שצדקה מולידה צדקה,
אני מציע אפשרות חלופית."
נגזרו על אסי שבע שנות העברה.
היא הועברה על ספינה ששמה נפטון
תחת פיקודו של אדם בשם קפטן קלארק.
הם היו בדרך לקרוליינות,
שם הייתה אמורה לרצות את עונשה.
על אף שאחז הרעב בבטנה בשתי ידיו,
היא לא שכחה אף פעם להותיר פירור קטן ללפרקונים.
רצה הגורל,
ואסי הגתה ברית עם הקברניט,
ושכנעה אותו לקחת אותה איתו בחזרתו ללונדון,
מקום בו איש לא מכיר אותה.
הדרך חזרה, אחרי שהוחלף המטען האנושי תמורת טבק,
הייתה תקופה מאושרת לאוהבים יורדי הים,
שהיו כמו פרפרים מחזרים,
בתחרות תמידית מי אסיר תודה יותר.
כל אחד מהם טען שהשני הציל את חייו.
כשהגיעו בחזרה ללונדון,
פתח הקברניט את ביתו בפני כלתו החדשה.
שמונה שבועות מאוחר יותר, הנפטון,
שמטענה האנושי חודש, הייתה מוכנה להפליג שוב.
הקברניט נשבע לנצל את הרוח עד תום ולחזור אל זרועותיה של אסי
מהר משחצה אדם את האוקיינוס אי פעם.
עולמה קבע שאסי מקגאוון היא גנבת.
אז גנבת...
היא הפכה להיות.
טטנקה סקה...
באפלו לבן שאנשי שבט הלקוטה ראו בו קדוש,
נולד כאן בחווה של דרק ארנולד ג'וניור
ב-10 ביוני 2008.
אלפים עלו לרגל כדי לראות אותו.
"למרבה הצער דרק והעגל נהרגו במכת ברק
בדיוק שנה אחרי לידתו."
זה מה שקורה כשמכניסים אל לפינת ליטוף.
- למה עצרנו? - אני צריך להתפלל.
הרגע התפללת!
כמה פעמים ביום זה יקרה?
תגיד לי שאתה לא עושה את כל העניין.
כן. אני מתפלל חמש פעמים ביום.
אלוהים גדול.
אני הולך להשתין.
את יכולה להצטרף אליי.
אלמד אותך.
אני רק מתבוננת.
אז אתה אוהב את אלוהים או מאוהב באלוהים?
לא חשבתי על זה כך.
כן, אני מניח שזה המצב.
אני אוהב את האל שלי.
לך תזדיין.
אני אוכל אותך.
אני בדרך לוויסקונסין בהתאם להסכם
שעמדתי בחלקי בו.
זה לא מוצא חן בעיניו?
תגיד למפלץ שתום העין...
תגיד...
לך תזדיין.
זה מה שתגיד לו.
אתה מדבר אל הציפורים?
אלוהים אדירים.
אדם לא יכול לקבל רגע לבד עם השמוק שלו?
אני חושבת שכדאי שנשחרר את סלים.
לא, בשום אופן.
נוכל להסתדר לבד מכאן.
כאן זה שום מקום. יש לי עניינים אחרי העניינים שלך.
ארוז את השטיח! חזור למכונית, יש לנו עוד דרך ארוכה.
- אנחנו קרובים, אין בו צורך. - אני עושה את העיקוף הזה רק למענך.
את והמטבע שבבטן שלך
הן הסיבות היחידות שאני לא נוסע ישר לבית על הסלע.
אלוהים אדירים.
בחורה בדרך לתחייה של עצמה
אמורה לרצות להגיע לשם כמה שיותר מהר.
לא!
הבית על הסלע, ויסקונסין.
לשם הם נוסעים.
שם כולם יהיו.
- למה עשית את זה? - אני משחררת אותו.
אתה משוחרר מהעסקה שלך.
עוף מכאן. לך למצוא את הגבר שלך. את האל שלך, את הג'ין שלך.
אתה יצור לא נעים.
שלום?
- אפשר לעזור לך במשהו, גברתי? - כן.
תמיד רציתי לגנוב מכונית, אז אגנוב את שלך.
היא לא שלי, היא של הבוס שלי.
בסדר, אז אגנוב את המכונית שלו.
אני לא יודעת כמה כסף יש כאן, אבל קח את זה,
תגיד לבוס שלך ששדדו אותך, זה נכון.
הבוס שלי לא יאמין לי אם איראה כך.
אתה נראה אחלה. אתה נראה מעולה.
לא, הוא מתכוון לכך שאינו פצוע.
הוא רוצה שאכה אותו.
אתה עלול להרוג אותי. היא יכולה לעשות את זה?
האמן לי, לא כדאי לך שהיא תכה אותך.
לרשעות שארוזה יפה מותר לעשות הכול.
לאסי מקגאוון לא הייתה כל נטייה לרצוח,
אבל כבר מזמן היא הפסיקה לראות בגנבה חטא.
בשנים שלאחר מכן הפכה אסי לגנבת מוכשרת מחנויות.
החצאיות הרחבות שלה יכלו להסתיר חטאים מרובים.
העבודה אומנם לא הייתה הגונה, אך היא פרנסה את עצמה
ולא הייתה חייבת תודה לאיש.
היא שמרה את התודות שלה ליצורים שסיפרו לה עליהם כשהייתה ילדה.
היא הייתה בטוחה שההשפעה שלהם מגיעה הרחק אפילו עד ללונדון.
למרבה הצער, ככל שמתרבות הברכות...
אנחנו שוכחים להתפלל.
"את מואשמת בחזרה מהעברה
ואת מואשמת בגנבה."
אסי נשלחה לכלא ניוגייט,
והיה זה רק עניין של זמן עד שתעלה על הגרדום.
אל תאכלי את מה שנמצא בקערה,
אלא אם את אוהבת לשלשל עד שאת מתייבשת.
אכלי רק את הלחם.
בחורה יפה כמוך לא אמורה להיות במקום כזה.
איך אתה יודע איך אני נראית?
אני שומע קול שלא צרח מספיק.
אין ספק שאני לא אמור להיות כאן.
רק הייתי בפאב כדי לשתות כוס בירה.
בחור טוב.
אפילו התכוונתי לשלם עליה,
כשאיזה טמבל עקף אותי בתור כאילו שהוא המלך ג'ורג' המזוין.
אז נתתי לו חבטה טובה, רק אזהרה.
הוא נפל עם הראש קדימה על בקבוק שבור.
אמרו לי שהוא איבד את העין.
טמבלים רבים מסתדרים היטב עם עין אחת.
- מה איתך, גברתי? גזלת עין? - תחרה.
לא יקר במיוחד.
אז יש לך תקווה להעברה.
התקווה הזו כבר מאחוריי.
קיבלתי את ההזדמנות שלי.
לא נראה הוגן לתת רק הזדמנות אחת.
העולם לא פועל לפי מה שהוגן.
בהחלט לא.
לעזאזל איתם ועם עמודי התלייה שלהם.
תני להם השתנה טובה וארוכה כשתתנדנדי.
עשי להם בלגן שיצטרכו לנקות אחר כך.
העיקר שלא תעזבי בקלות.
אז...
הפלגת כבר בספינה פעם?
הגעתי עד קרוליינה.
ואוו! האמריקות!
- איך היה? - אני לא יודעת.
לא נשארתי די כדי לראות אותן לפני שחזרתי ללונדון.
לא הספקתי.
חבל, שמעתי שיש שם הזדמנויות.
תוכלי לנסות שוחד.
מנהל בית הכלא ישחרר את ליבו מחזו תמורת קצת זהב.
בדיוק נגמר לי הזהב.
אני יכול לתת לך קצת משלי.
יש לך זהב?
היה לי. אפילו הרבה.
שמרתי אותו בכספת.
שתיתי בחלק גדול ממנו אבל שילמתי הכול בזמן כמו שצריך.
למי?
למלך.
אנחנו בכלא, חומד...
אנחנו צריכים רק לספר מעשיות.
בטח סיפרת סיפורים רבים.
פגשתי שם אישה אינדיאנית...
באמריקות.
הייתה לה עגלת תפוחים.
היא מכרה עוגות בבוקר.
העור שלה נראה כמו לבנה.
שאלתי לשמה והיא אמרה...
"סוזן."
אישה כמוה ששמה סוזן?
שאלתי, "תחת איזה שם נולדת?"
היא פשוט אמרה, "עכשיו אני סוזן."
באמריקות כל אחד יכול להיות מה שהוא רוצה.
שם חדש, חיים חדשים.
זה מקום שאפשר להיות שמחים בו.
מה זה שמחה לעזאזל?
אין לי מושג.
אני חושבת שידעתי כשהייתי ילדה.
ישבתי על חלוקי אבן
והמתנתי שהסירה של אבי תחזור מהים.
היום אסתפק בלהיות מסופקת.
בית,
עץ.
אדם טוב לב לצידי.
לא טוב מדי.
אני חי במגפיים האלה ומתוך הכיסים שלי
מאז שאני זוכר את עצמי.
אולי יהיה לך מזל.
אתה תצליח שם.
מה לעזאזל אעשה באמריקות?
תמסור זהב למלך שלהם.
אין להם מלך.
עוד לא.
כולם צריכים מלך.
כל לילה קר כאן כל כך?
הנידונים למוות לא יודעים
מתי קולע התליין את החבל שלו.
אני...
הבאתי לך אוכל בעצמי, מהמטבח.
לחם טרי, פירות טריים.
פשטידת בשר.
כמה חבל לתת לך להתבזבז בעמוד התלייה.
ואז הצהיר מנהל כלא ניוגייט שלוש עובדות.
שיעברו 12 שבועות לפחות עד שהיא תגיע לבית המשפט,
שהיא הייתה יצור יפה מאוד לדעתו
ושייתכן ויש דרך, אם יחייך המזל,
שהיא תימלט מעמוד התלייה.
כשהגיע תורה,
אסי לא הפתיעה איש כשביקשה מחילה עקב היריון.
פטרוני העיר שבדקו טענות כאלה,
שהיו מזויפות לרוב,
הופתעו כשנאלצו להסכים.
אסי נשאה אכן ילד ברחמה.
עונש המוות שלה הומתק שוב להעברה.
הפעם, לכל החיים.
ובכל שארית חייה
היו לה סיוטים על הזמן שבילתה בכלא.
בת הים עגנה בנורפולק שבווירג'יניה
ואסי נקנתה
על ידי חקלאי טבק ששמו ג'ון ריצ'רדסון.
אשתו מתה מקדחת
שבוע אחרי שילדה את בתו.
היה לו צורך במינקת ומשרתת
לעבודות שונות בחווה הקטנה שלו.
לצד החלב שלה,
שתו הילדים גם את המעשיות של אסי.
תפסיק, חתיכת תינוק.
לא כולנו נתח קצבים.
בבקשה.
מכיוון שהקיבה שלי תפורה
ולא מחוברת לאיברי העיכול,
עדיף שאוותר.
בקרוב מאוד תחזרי לאכול.
אם מחיה המתים שלך מסוגל.
הוא מסוגל ויעשה זאת, תמורת טובה.
לא תמורת זהב.
כמה זהב יש לך?
כמה יש בשבעתיים?
מה זה שבעתיים לעזאזל? ולמה יש לך כזה?
הייתי מלך פעם.
בסדר.
באמת.
ואז הפכו אותי לציפור.
ואז הגיעה אימא כנסייה והפכה את כולנו לקדושים,
לטרולים ולפיות.
הגנרל מילס עשה את השאר.
אז מה הקסם?
מה מוכר וונסדיי במסיבת האלים הזו שצריך להשיג בשבילה כרטיס?
מלחמה.
יצאתי למלחמה פעם...
הייתי אמור לצאת אליה.
לפני זמן רב מאוד.
בערב הקרב הבטתי אל תוך האש...
וראיתי את מותי בבהירות גמורה.
ראיתי.
ידעתי שאם אשאר אמות באותו היום.
נעלתי את המגפיים שלי...
זרקתי את החרב שלי...
וטסתי משם.
אני חייב קרב.
אתה הולך בעקבות וונסדיי כדי להילחם במלחמה שלו
ולמות, ותמורת זה אתה עושה לו שליחויות?
עשיתי דברים גרועים מזה.
המוות עבד במקרה שלי.
כל אחד צריך לנסות את זה לפחות פעם אחת.
נראה שאתה מטייל בעולם כבר מאות שנים
במגפיים האלה, אז הגיע זמנך.
בליל סמהיין,
הרוחות יכולות לעבור בחופשיות לעולם שלנו,
אבל אם תלבשו תחפושת, ככה,
הן יחשבו שאתם כמוהן.
הסוסים באים!
כן, אבא שלכם הגיע.
ממי עלינו להיזהר במיוחד?
- הלפ... - רקון.
הלפרקון, נכון.
אז נשאיר רק מנה קטנה מהקציר שלנו,
כי אם יבחרו לעשות זאת,
הם יוכלו לגרום לכם ללכת לאיבוד בדרך שהלכתם בה כבר אלף פעמים.
היא סיפרה להם את כל הדברים האלה והם האמינו
כי היא האמינה.
סליחה.
בדיוק סיימתי, אדוני.
לילה טוב, אדון ריצ'רדסון.
חכי.
האדון ריצ'רדסון.
לא ידעתי...
שאתה רואה בי...
אסי אמרה לו כמה היא מופתעת ופגועה.
אלמנה מסכנה שנתבקשה לזנות את עצמה
עם גבר שהיא מכבדת מאוד.
למשרתת כמוה אסור להינשא,
אז איך יכול היה לשקול לענות נערה מועברת חסרת מזל?
זאת לא יכלה להבין.
נערכה מועברת מסכנה שיש לה רגשות כלפיך.
רגשות שלא תוכל להשיב לה.
- אסי. - ג'ון ריצ'רדסון מצא את עצמו
כורע ברך
ומציע סוף לעבדות שלה.
עד שנשא אותה לאישה,
אסי אפילו לא נישקה את האדון ריצ'רדסון...
אך כשהוא עשה זאת, היא עשתה זאת.
ומאותו היום, היא קראה לו ג'ון.
הם קראו כך גם לבנם.
כשהילדים הלכו לבית הספר ללמוד אותיות,
וידאה אסי שכל אחד מהם נושא קצת מלח בכיס אחד
וקצת לחם בכיס השני
כדי לוודא שיחזרו הביתה בבטחה.
הם תמיד חזרו.
ג'ון ריצ'רדסון אהב אותה ברוך.
הם היו נשואים במשך עשור
כשנשבעה אסי ששמעה בנשי שר קינה בלילה.
שבוע מאוחר יותר לקחה אותו הקדחת.
היו ימים טובים והיו רעים במידה הרגילה,
אך היו רבים.
החווה שגשגה תחת פיקוחה של האלמנה ריצ'רדסון,
כפי שנודעה מאז ולעד,
כשלא הייתה "אימא", או עם השנים, "סבתא".
תודה, יקירתי.
זכרו לא להירדם ליד נחל.
כי האלפ-לוקרה עלול לזחול אל תוך הפיות שלכם
ולעבור לגור בבטן שלכם.
כי אוכל הפרקים הזה ייקח את כל הטוב מהארוחה שלכם
וכך לא משנה כמה תאכלו אחר כך...
לעולם לא תהיו שבעים.
לעולם לא.
אימא, זה מספיק.
נראה היה שלא נותר מקום לרוחות העבר בווירג'יניה.
אז אסי הפסיקה לספר את המעשיות שלה.
היא שמרה אותן בליבה,
שם חיממו אותה כמו הצלי של אביה
בלילה קריר בבנטרי ביי לפני חיים שלמים.
אסי מקגאוון?
תגיד לו.
תגיד לו שעשיתי את זה.
חרא!
חרא.
אל תסתכל.
בוא.
בוא כבר.
- גלידה -
אסי מקגאוון?
אני מכירה אותך?
אפשר להגיד שאת מכירה אותי.
אתה אירי.
בהחלט.
אני איש הגבעות.
נכון יותר להגיד שהייתי.
אבל עכשיו אני כאן, בעולם החדש הזה.
מקום בו איש לא מציע בירה או חלב לבחור הגון...
או כיכר לחם בעת הקציר.
אם אתה מי שאני חושבת שאתה...
אין לי כל בעיה איתך.
וגם לי איתך.
למרות שאת הבאת אותי לכאן,
את ודומייך.
אל ארץ זו שאין בה זמן לקסם,
ואין מקום לפיות וכדומה.
הענקת לי טובות רבות.
טובות ורעות.
אנחנו כמו הרוח...
אנחנו נושבים לשני הכיוונים.
כן.
האם תיקחי את ידי, אסי מקגאוון?
היא עוד הייתה חמה כשמצאו אותה,
אף שהחיים עזבו את גופה
ורק מחצית מהתפוחים קולפו.